"Det var en gang en slange som bare reiste i én retning."
"Alltid framover, aldri bakover."
"Inntil den en dag møtte en demon."
"Demonen drev slangen til vanvidd og fikk den til å spise halen sin."
"Slangen var blind."
"Men det fantes seere som kjente slangens sanne vei."
"Så de skapte et våpen som kunne tilintetgjøre demonen."
Tikk-takk... øynene...
Venstre, høyre... Som pendelen på et gulvur.
Jennifer! Hvor har du vært?
Cole! Jennifer... Hold deg våken.
- Miss Goines! Hva har skjedd? - Alt var her inne.
Nå er alt der inne.
Jeg sa jo det, Oterøyne. Hvis du gir meg gult...
...så kan jeg male hele verden!
Herregud.
Hva faen er det? En slags primærbeskjed?
Primærene har kunnet si det de ville. Dette er ingen beskjed.
De har gitt oss et siste mysterium å løse.
Deacons?
Jeg savner ham.
Det gjør jeg også.
Jeg har vasket sårene, men de vil svi. Jeg kan ikke gjøre mer.
Du er en god lege, Cassie.
Symbolene.
Hva betyr de? Hva leter vi etter?
Midten.
54 unike symboler uten åpenbar rekkefølge.
De går ikke engang i rette linjer og ser ut til å mangle logikk.
Altfor mange til å være tall eller bokstaver.
Det ser ikke ut til å være noe mønster. Det er helt tilfeldig.
Vi ser på dem fra feil vinkel.
- Begynn i midten. - Det er en spiral.
Det er puslebiter som passer sammen.
Ti makrosymboler som representerer 0 til 9.
Lagt i en logaritmisk spiral.
Det er et program for en tidsmaskin.
Det ser ut til å være to symboler som gjentas i grupper på fire.
- Datoer. Hvilke tall er mest kjente? - 19 og 20.
1900-tallet og 2000-tallet.
Med fire tall kan jeg dekode resten.
Primærene bygde en maskin til deg.
Kanskje dette avslører hvor den skulle ha sendt deg.
ÅR 2009
Kle på deg. Vi må videre og finne tilbake til moren min.
Vi kan dra til Raritan. Katarina og Elliot kjenner deg.
- Marion... - Jeg heter Emma.
Marion er et navn jeg fant på.
Et jeg valgte til meg selv.
- Det første valget jeg noensinne tok. - Du kan velge å hjelpe oss.
Du stopper ikke noe som ikke starter. Verken du, Katarina eller James Cole.
Sønnen din.
Det begynner og slutter med henne, men i midten er du og ham.
- Umulig. Jeg har ikke født barn. - Du kommer til å gjøre det.
Jeg kom for å finne deg og høre hvordan James' mor kunne legenden.
- Hva betyr den? - Jeg vet ikke.
Jeg skrev den ikke.
Hvem gjorde det?
Moren din.
Du skal ikke ødelegge verden, Marion. Du skal hjelpe oss å redde den.
- Tenk om Katarina ikke tror oss. - Jeg er datteren deres.
- DNA. - Ja, vi kan bevise det.
Jeg skal bli mor.
De har funnet oss!
Hold deg fast!
I primærenes kode fant vi dusinvis av våre koordinater.
2013 og 2015 i Philadelphia. 1987 i Tokyo.
1944, 1975, 1491 og så videre.
- Alle årene dere har besøkt. - Bortsett fra ett.
Koordinater som ikke matcher noen vi har i systemet.
3. april 2018. New York, JFK-flyplassen.
Det er to dager før.
Pesten.
Det første oppdraget vårt.
Vi kan drepe Olivia ved å ødelegge våpenet som skapte henne.
Viruset spredte seg samtidig. Argentina, London, Praha, New York.
- 5. og 6. april. - Hvorfor to dager før?
Inkubasjonstiden er 48 timer, da kan viruset spres.
I løpet av 36 timer innså verden at alt var over.
JFK er den travleste flyplassen i Nord-Amerika.
Dette tidspunktet og dette stedet...
...er da de slapp smitten.
Iverksett fragmentering.
Politimann skadet!
Vi har en skytter på Terminal 1. Politimann skadet!
Cole! Viruset!
Bak deg!
Vi må starte på nytt!
Det er utvilsomt M510.
- Så det var slik det ble sluppet. - Hvis de bare hadde én prøve igjen...
Da var dette en måte å få maks virkning på.
Å gjøre et bygg fullt av uskyldige til omreisende tidsbomber.
Skal vi reise tilbake og hindre den høye mannen i å spre det?
Eller stjele det fra ham før han kan gjøre det?
Gjett hvor det har blitt oppbevart.
ÅR 2018
Da Jennifer forsvant, kollapset businessen. Labutstyret ble solgt.
Sånt skjer når man lover å skape en genmanipulert enhjørning.
Pesten. En Markridge-bygning til. Det føles for enkelt.
- Noe er galt. - Kom.
- Føles dette kjent? - Nattrommet.
- Hva faen er det der? - Opprinnelsen.
I kjøttrestene finnes et flere hundre år gammelt virus.
Det er noe med øynene...
Jeg tror det er oss.
Er strømmen på?
Kjølerommet.
- Røret fra flyplassen. - Da må vi bare ødelegge det.
Jeg vil ikke slippe det ut på hotellet ved et uhell.
Virus bruker lang tid på å dø. Vi brant det opp sist, -
- men for å ikke sette fyr på hotellet, drukner vi det.
Hannah?
Du har vært her i ni år. Hvorfor lette du oss ikke opp?
Og risikere å forstyrre kausaliteten og gjøre noe ugjort?
- Jeg kunne ikke, så jeg ventet. - Hva har skjedd?
Vi må stikke!
Kom!
Hallo! Hjelp!
Noen er skadet! Hallo?
Sendte Jones deg for å finne moren min?
Hva skjer? Hva har skjedd med dere?
Vi krasjet bilen, og noen skjøt mot oss.
Det går bra.
Marion var navnet hun valgte.
Før det var hun Emma og kom fra Titan.
Hun ble født med én hensikt.
Å ferdigstille Titan, slik at det kunne iverksette en siste sekvens.
Noe faren min kalte Hartle-Hawkings tilstand.
Rom uten tid. Den røde skogen.
Titan skal skape et paradoks av selve tiden.
Overlappende øyeblikk. Det kan aldri gjøres om.
Det ville påvirke hver time, hvert minutt og sekund samtidig.
Hver dag som noensinne har eksistert. Det blir verdens siste dag.
- Miss Goines? - Dommedagsalarmen vekket meg.
Tidsstrålingen fra Titan har nådd nye, forbløffende høyder.
Mor sa at tidsreisene var både årsaken og virkningen av alt dette.
Det spiller ingen rolle lenger. Vi har viruset.
Primærene sendte oss hit for å ødelegge det.
Når Olivia aktiverer våpenet, skapes den røde skogen.
Hun eksisterer utenfor kausaliteten.
Å ødelegge smitten stopper ikke henne.
Det tar fra oss det eneste våpenet vi har å bruke mot henne.
Tidsreisene.
Primærene sendte oss ikke for å stoppe smitten.
De sendte oss for å spre den.
Nei. Nei...!
Oppdraget har vært å redde sju milliarder mennesker, ikke drepe dem.
Du kan ikke be meg om dette. For hva?
Enten dør sju milliarder i dag...
...eller så dør alle for evig.
James Cole.
James Cole!
Hvorfor kjenner de ham?
Den eneste som virkelig betyr noe, er James Cole!
Hvorfor det?!
Du skal ikke være her. Du har et oppdrag å fullføre.
James og Cassandra stjal viruset samme dag som det skulle slippes.
De har brutt enda en syklus.
James Cole forblir på et vis en trussel mot vår perfekte verden.
I dag avslutter jeg syklusen hans.
Så sørger jeg for at smitten spres på den måten som alltid var ment.
Vitnet har talt.
Mødre dør for barna sine. Din døde da hun beskyttet deg.
- Hvordan var hun? - Fortapt, tror jeg.
Hun sa at hun følte seg fanget mellom to verdener.
Den hun ble oppdratt i, og den verdenen hun lærte å kjenne.
Hun vokste opp uten moren sin og kjente aldri faren sin.
Hun innså ikke hvor mye det formet henne før hun ga deg bort.
Så hun dro?
Etterlot meg hos far med en tåpelig fortelling.
Nei, fortellingen er ikke over ennå.
Vi burde gå.
Dra hjem.
- Hvor sendte du dem? - Vi fant koordinater i koden din.
Hundrevis av tidsreiser, deriblant pestens opprinnelse.
Det gir ikke mening for en galning engang.
Hvorfor så mange datoer? Man setter ikke en nål i en høystakk.
- Primærene bygde jo en tidsmaskin. - Som man nådde med en tidsmaskin.
Kanskje det ikke handlet om maskinen, men om funksjonen dens.
Kanskje det ikke var...
Kanskje det aldri var meningen...
Cole.
En gang ga vi et løfte til disse menneskene.
Husk på hva du sa til meg før vi noensinne møttes.
- Iblant skjer grusomme ting... - ...slik at store ting kan skje.
Etter alt som har skjedd...
...så var det oss hele tiden.
Det går bra, Jonesy.
Jeg må avslutte dette. Jeg må.
Det kommer du til å gjøre. Jeg er her.
Jeg dytter deg til klokkene stopper og veien tar slutt.
Jeg prøvde å skrive inn alle koordinater og datoer, -
- men det er bare en eneste røre.
Et våpen som kan tilintetgjøre demonen.
Hvordan lykkes man med det?
Sløyfer og knuter av tid.
Å stoppe noe som aldri startet og avslutte noe som aldri begynte.
Da må man bryte dem og rette dem ut.
Kjør en simulering. Primærenes kode mot vår nåværende tidsstrøm.
Her er en simulering av vår nåværende tidsstrøm.
Når vi starter primærenes kodesekvens...
Slangen er fri! Den reiser bare i én retning igjen.
Sløyfene er brutt og slettet.
Julian... Vis meg fragmenteringskoordinatene igjen.
Du hadde rett. Datoene representerer ikke alle reisene våre.
Nei, bare Mr. Coles.
Det er alle tidsreisene hans, hver gang han har påvirket tidsstrømmen.
Det er hele livet hans.
Det handlet aldri om fragmentering.
La meg gjøre det for deg.
Skal man ødelegge en jinn, kan den ikke bli slettet fra ett øyeblikk.
Den må fjernes fra hvert øyeblikk.
Primærene bygde en maskin...
...for å slette James Cole.
Cole kan ikke være en jinn! Du sa at den ble skapt av tidsreiser.
- Coles far var ingen tidsreisende. - Moren hans, Marion.
Hannah...
Nei!
Det er greit.
Dette var mitt valg.
Dette var alt jeg kunne gjøre.
Å være her og beskytte deg en siste gang.
Mødre dør for barna sine. Din døde for å beskytte deg.
- Hun forlot meg. - Nei.
Fortellingen er ikke slutt ennå.
Jeg ønsket aldri dette for deg.
Hannah...
Før dagen er over, så tror jeg nok du vil forstå...
...at uten tidens vilje og lenker...
...så venter etterlivet i den røde skogen.
Der trenger man aldri å velge...
...mellom dem man elsker.
Så urettferdig.
Men tiden er ondskapsfull.
Jeg har sett mine nære og kjære dø. Beseiret av tiden.
I siste instans taper alle.
Men du kan fremdeles vinne, hvis du velger å gjøre det.
Farvel, Cassandra.
"Kjære James."
"Jeg vet ikke om du noensinne finner dette."
"Om det kommer en tid da du får vite sannheten."
"En dag får jeg kanskje sjansen til å fortelle deg det selv."
"Hvordan du enn får høre historien, så kan du være sikker på én ting."
"Det var og er en kjærlighetshistorie."
Hjelp meg å sette henne i bilen.
"Da jeg traff faren din, viste han stort mot."
"Han satte alt på spill uten å be om noe i gjengjeld."
"Han kjempet for å redde en fremmeds liv."
"Han minnet meg om deg og mannen du ble."
"Om framtiden for et øyeblikk lærte meg noe,"-
- "så var det freden i et enklere liv."
"Jakt og fiske."
"Stille stunder langt borte fra omverdenen."
"Han levde som jeg vokste opp."
"Jeg kjente faren din før jeg visste navnet hans."
BETALINGSPÅMINNELSE MATTHEW COLE
Hun overlevde ikke. Jeg er lei for det.
Hun ropte etter deg. Marion, ikke sant?
Jeg heter Matthew.
"Hvorfor jeg ble?"
"For å beskytte ham hvis de skulle dukke opp?"
"Eller var det det at trass i mors snakk om årsak og virkning,"-
- "hadde jeg endelig funnet noe som føltes som skjebnen?"
"Hver dag vurderte jeg å dra."
"Hver dag ga han meg en grunn til å bli."
Lær meg.
- Hun er temmelig sta. - Hun?
En slik bil sørger for at man kommer fram, -
- holder en på veien, men sparker tilbake hvis man bruker feil gir.
Det er definitivt en kvinne. Jeg får henne bare ikke i gang.
Faren min sa: "Alle store framskritt er basert på fiaskoer."
Jeg liker det. Som å si: "Man mislykkes bare hvis man gir opp."
Hold den på plass, så kommer jeg til.
"Han var snill og ærlig. Han fikk meg til å le."
"Vi kunne aldri bli gamle sammen, men jeg elsket ham likevel."
"Tidløst og uten å nøle."
"Jeg ville at det skulle vare, men jeg visste at jeg ikke kunne bli."
"For ham. For deg."
"For alle vi har igjen å redde."
"Jeg sa at det var en kjærlighetshistorie, og det er det."
"Ikke bare mellom en kvinne og en mann."
"Mellom en far og en sønn."
"Dette brevet blir den siste fortellingen jeg har til deg."
"Den første kan du nok."
"Takk, James. Du reddet livet mitt da jeg var barn."
"Du reddet sjelen min da du ble født."
"I livet mitt var jeg stolt av å være en datter..."
"...men aller stoltest over å være moren din."
ÅR 2017
Vi måtte fortelle deg det. Det burde være ditt valg.
Jeg var for meg selv i mange år, men jeg var aldri alene.
Jeg så deg sitte i parken en dag.
Du så ned på den heldigste jenta i verden.
Måten du så på meg...
Slik du ser på meg nå.
Jeg lurte på hvordan man kunne elske noen så høyt.
Så fikk jeg se deg.
Jeg var der da du mistet faren din.
Og jeg var der da du fant broren din.
Og jeg skal være der på slutten. På flyplassen.
Jeg orker ikke å ta farvel...
...for når vi gjør det...
...så vil denne stunden mellom oss tre...
...være over.
Så kanskje... ett minutt til?
Det fins ennå tid.
Jeg er demonen.
FORTSETTELSE FØLGER
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com